TEHNIKA IMED
18 miinus 5, liita...
See on 8. Kontrollime.
Vastik ülesanne! - Tanja!
Tere, Tanja! - Tere, Dima!
Tule ruttu, hiljaks jääme!
Ülesanne ei tule välja. - Eh, jälle ei tule välja!
Püüa! Täna on jalka, ära unusta!
Vanaema, seal oli mu ülesanne, aga sina!
Ära virise, veel on aega, lahendad ise ära.
Ise lahendada... - Ma lähen, aga sina kiirusta, muidu jääd hiljaks.
Oi, neetud!
Head isu! Head isu!
STAADION PIONEER
Kuidas sa selle ilusa värava lõid? Ütle, ah?
Oleksin veel löönud, kui poleks seda vastikut väravavahti. Ta kiskus mind patsist.
Mis see on? - Ei tea.
KOOLITARVETE POOD
Osavalt sõidab, kas pole, Tanja? - Jah.
Saaks sellise koju, üks, kaks, ja koolitööd valmis.
Oota siin. Kas kiiremini saab? - Saab, aga pole vaja.
Trom Klotz, ekzitomb on A-Z-ni ja subtiljaarne burdomnostia.
Ei, ei, kolleeg, propilaar turgistab aklutsiooni, vaadake!
Jaa, jaa, jaa, jaa!
Tervist, memmeke! - Mis juhtus?
Ta lõi otsustava värava. Räägi talle, Tanja!
Ma oleksin võinud veel lüüa... - Aga väravavaht tiris sind patsist.
Õigus, aga kuidas sa teada said?
Ja mis veel juhtus? - Ei midagi.
Ütle, Tanja! - Just nimelt - ütle! Aga kes kahe sai?
Meie. Kas seda ka televiisoris üle kanti?
Miks? Ma lihtsalt ise nägin, kuidas teie ülesanne minema lendas.
Vii ta remonti.
Memm, me läheme koju. - Minge.
Mis on? - Tekkis üks mõte.
Noh, paistab, et on kõik.
Ja kust sina välja ilmusid?
Lülita arvuti sisse. - Miks?
Ta teeb meie koolitööd ära. - Vot see on tore!
Vajuta nuppu.
See alles on midagi! - Vahva, aga meile pole seda vaja.
Lülita ruttu välja, lülita välja! - Ma ei näe enam nuppu.
See oli tuletõrjenupp.
Lülita see sisse, võib-olla tema teab.
Ma aitan teid, mina tean kõike.
Visake kõik siia.
Siin on teie nupp.
See ei olnud see nupp.
Aga ütlesid, et tead kõike!
Seal kapi nurgas ma järsku leidsin tolmu nii ammu hüljatutest pabertuvidest.
Ma nägin linde, kel ülesanded tiivul, meenus lapsepõlv neist kaugeist aegadest.
Lenda, nüüd pabertuvi sa, me lapsepõlveeast, me lapsepõlveeast!
Ja siis just selle tuviga sult vastust ootan ma, sult vastust ootan ma.
Meil kirja tihti postist pole võtta, aadressita see kätte ju ei läe.
Nii kergesti me üksteist võime jätta, kuid sama kerge neid leida iga päev.
Lenda, nüüd pabertuvi sa, me lapsepõlveeast, me lapsepõlveeast!
Ja siis just selle tuviga sult vastust ootan ma, sult vastust ootan ma.
Sul helistan ma igal võimalusel, kui tühjusest siis kuulen kutset ma.
Mu käes on märkmik, su number esilehel, kuid miks on nii, et ei vasta sa?
Lenda, nüüd pabertuvi sa, me lapsepõlveeast, me lapsepõlveeast!
Ja siis just selle tuviga sult vastust ootan ma, sult vastust ootan ma.
Jutustas Pastella